Ja, jeg er jo ABSOLUT ikke stolt af at sige, at jeg ikke var på arbejde igår! Mig, som ellers stort set aldrig har en sygedag, men igår måtte jeg sgu nappe en af slagsen…og så uden at være decideret syg!! Jeg ved FANME ikke, hvad det ligner!!
Som nævnt i indlægget “Søndags-lam“, har jeg de sidste par dage været FREAKING velsignet *indsæt selv tyk ironisk undertone* med en nakke og skulder i baglås, og af den årsag valgte venstre arm igår morges så at strejke!!
Jeg skal LIGE hilse at sige, at det KRAFT-ED-ME er svært at komme ud af en seng, når man ligger på siden, og ikke kan løfte hovedet og bevæge den ene arm, så jeg måtte ty til en nødmetode, der umiddelbart virkede som en god ide, men som ikke kan anbefales:
Jeg lod mig praktisk talt trille ud over sengekanten. 180 cm motorisk krøbling i dødvægt lige ned på det afhøvlede! *KABOOM* (og hvis nogen hørte mig hulke på ynkeligste vis: “Jeg vil ha’ min moooaaar!”, Så ER DET ONDE RYGTER!!!)
Man KUNNE jo have håbet på, at det rystede noget på plads, af den ene eller den anden art…det gjorde det så bare ikke, men jeg var fast besluttet på at skulle på job (jeg synes selv, jeg bar viljen i hjertet!!), men efter en times ihærdige forsøg på at bade og klæde mig på, måtte jeg give aldeles fortabt! Det var simpelthen Mission Impossible!
Hvis jeg skulle have beriget min arbejdsplads med min tilstedeværelse igår, så ville jeg have været nødt til at tage det offentlige transportsystem nøgen, u-vasket siden lørdag med frotté-belagte tænder, Quasimodo-walk og iført (ikke at forglemme) den usædvanligt store crepe-frisure, fra fredagens leg med 80’er-fritz!!!
DET synes jeg alligevel ikke jeg ville byde nogen! Mandage er FANNERME triste nok i forvejen, uden sådan en cirkus-forestilling!!!
Så jeg måtte slukøret og sølle ringe til über-chefen og meddele tingenes tilstand, hvilket der som sådan IKKE var nogen problemer i…. hvis det ikke liiiiige var fordi jeg, SELVFØLGELIG lige nøjagtig en uge forinden, havde siddet til et møde, FUCKING kæk, selvfed og høj i hatten og proklameret, at jeg endnu aldrig havde haft en sygedag i firmaet og AAAAAAAAAAAAAAAAAALDRIG var syg…ihvertfald ikke syg nok til at blive hjemme!!!!
Og jeg krydrede NATURLIGVIS også min heltinde-tale med anekdoten fra det virkelige liv, om dengang jeg mødte op på min tidligere arbejdsplads med “en lille smule ondt“, hvad der så viste sig at være noget nær nyresvigt, som endte med en overnatning på Gentofte hospital!
Mig og min STOOOORE KÆÆÆFT, altsåååårh!!!
NÅ… idag troppede jeg så op på job! Jeg siger ikke, at badet og påklædningen imorges var nogen udpræget fornøjelse og absolut heller ikke smertefrit, men det går bedre. FANNERME NEJ, om min krop skal bestemme, hvad jeg kan og ikke kan!!!
Kan man ønske sig en ny krop i fødselsdagsgave??